![](https://nashemisto.dp.ua/wp-content/uploads/2024/02/tatyana-rychkova-3.jpg)
Її ім’я вже давно стало символом мужності та патріотизму. Тетяна Ричкова — одна з тих, для кого війна почалася не у 2022-му, а у 2014-му. Багато років поспіль її життя нерозривно пов’язане із захистом нашої країни від рашистів. Зараз наша землячка — депутат Дніпровської міської ради, голова Дніпровської міської організації політичної партії “Європейська Солідарність” — теж на фронті. Про це повідомляє «Наше місто».
![](https://nashemisto.dp.ua/wp-content/uploads/2024/02/294697887_352115493763935_5207390202655826940_n-2.jpg)
Протягом останніх двох років Тетяна Ричкова виконувала бойові завдання на сході та півдні нашої країни. У якості представника Генерального Штабу ЗСУ після визволення Київської області Тетяна Борисівна передусім поїхала з волонтерами та журналістами в звільненні міста: Ірпінь, Гостомель, Бородянку і Бучу. Треба було допомогти цивільному населенню харчовими продуктами, побутовими предметами, ліками, одежею тощо.
Тоді окупанти забрали у людей геть усе: в жодній сім’ї не було навіть мобільного телефону. Тетяна Ричкова згадує , що найстрашнішими були не зруйновані будинки, знищена військова техніка, розбиті мости. А очі людей, які пережили весь кошмар окупації.
– Я з 2014 року спілкувалась з людьми, які знаходились на лінії розмежування, — згадує Тетяна Борисівна. — Здавалося, я вже звикла до всього, але кожну історію я знов пропускаю через себе. Пам’ятаю, в одному з деокупованих міст до нас звернулась жінка: їй потрібні були ліки проти тиску. Вона завела нас до себе у будинок без вікон та дверей. У дворі бігала поранена собака, а вагітну кішку вбили окупанти. Жінка розповіла, як до їхнього будинку зайшли двоє військових рф і направили на неї автомат. Вони знущались, казали по черзі «сідай, вставай», не даючи відпочити. Так під дулом автомата вона провела добу, постійно то сідаючи, то вставаючи. А це була літня жінка із хворими ногами і цукровим діабетом.
![](https://nashemisto.dp.ua/wp-content/uploads/2024/02/photo_2024-02-26_12-28-59-3-497x662.jpg)
Також Тетяна Ричкова згадує родини, яких вона вивозила, та їхні історії. Багато жінок навіть не знали, де їхні чоловіки, тому їх довелось вмовляти виїжджати самих разом з дітьми із зони бойових дій. Всю дорогу ці жінки та діти плакали.
– Ми й надалі боронимо країну, служимо, виконуємо свої завдання і допомагаємо цивільному населенню, — каже офіцер ЗСУ Тетяна Ричкова. — А нам допомагають волонтери.
Категория: Власть, Война, Новости Днепра, Тема дня
Метки: Новости Днепра, Украина Россия война